Описан като пейзаж по-бял и от снега.
Аз се отправям към непознатите светове.
IceFanSubs
представят
Превод:
KiMiTo Golden^Fool
Пътувах, докато се губих
под това сиво небе.
Всеки ден измислях нови планове, за да постигна мечтите си.
Редакция:
KiMiTo
Чудя се дали някой ден,
дори и с тези мои малки стъпки
Стайлинг/тайпсет:
KiMiTo
Превод на ОP и ED:
KiMiTo
ще мога да пътувам отвъд тези тъмни облаци.
Ще си придам смел вид, който всъщност ме наранява.
Поздрави за всички наши фенове!
Чувствам празнота в сърцето си.
Започва да вали и капките дъжд
започват да се разпръскват.
Тези пъстри лъчи светлина
не казват накъде са се отправили
и отвъд безкрайната далечина преминават през всичко.
Изгарям бледото отражение в очите си.
Под небето на което съм,
трябва да успея да достигна до непознатите светове.
Ей, има ли някой?
Ал, отговори ми!
Къде съм, по дяволите?!
Мамка му...
Линг, глупав принце!
Кого наричаш глупав?!
Линг!
Това ли е начинът, по който трябва да се говори с един принц? - Ти си жив!
Ти...
Какво? - Нали не си Енви дегизиран като Линг?
Стига де...
Ако искаш ще ти кажа всички неща, които поръчах от рум сервиза...
Добре, ти си истинският. - Ти също си истинският, нали, дребо-
Кого наричаш дребосък?!
Добре, ти си истинският.
Епизод 25
Вратата на Тъмнината
Сега сериозно... Къде сме?
Ако си спомням добре, ние бяхме погълнати от Глътони и...
Да, но няма начин стомахът му да е толкова голям.
Но...
Погледни.
Това е къщата, в която бяхме.
А това е...
Колата на лейтенанта?
Може да приемем и че това са пламъците на полковника.
Да.
Което означава, че...
Наистина сме в стомаха на Глътони?! - Не знам.
Но със сигурност не сме в рая.
Дай да видя това. - Какво има?
Линг, виж това. - Това не е ли на Ал?
Щом намираме само неговата ръка, значи Ал не е бил погълнат.
Слава Богу.
Обзалагам се, че Ал се тревожи много за нас.
А си нямаме и на представа къде сме...
Сега е времето телепатичните ми способности да се пробудят!
Телепатията на Елрик!
Чуваш ли ме, братко?! - Забавлявай си се ти...
Виждам много сгради и трупове, но всички те са от различни времена...
Изобщо има ли изход от това място? - Не знам, но дори и да няма, аз ще направя.
И къде мислиш да го направиш?
Добре, хвърли една факла тук. - Ясно...
Ето.
Не мисля, че ще удари дъното...
Стена! Да потърсим стена!
Да! Колкото и голямо да е това място, все някога трябва да достигнем неговия край!
Трябва да намерим изход от това място!
Не можах да я намеря...
Къде си, Шао Мей?
Може и някой улично куче да я е изяло. - Улично ли?
Просто се шегувах! Съжалявам!
Тя...
Шао Мей е панда, която има недъг по рождение,
който й пречи да порасне по-голяма.
Намерих я след като бе изоставена от родителите си...
И оттогава израснахме заедно, като сестри.
Моят клан - Чанг, имаше много малко власт в Ксинг,
което ни правеше един от най-слабите кланове.
Може би точно затова...
Съдбата ни срещна... И двете си допаднахме на мига, защото имаме доста общи неща...
Да, може и да сме си съчувствали...
Но израснахме като семейство, носещо едни и същи тежки бремена...
И преди да се усетя, тя стана незаменима за мен.
Успях да премина през множество препятствия, само защото тя беше с мен.
Едва ли щях да успея да прекося пустинята без нея.
Ако трябва да съм честен, аз не вярвам, че си я прекосила.
Защо ще правиш всичко това за нещо толкова несигурно, като безсмъртието?
Ако не се върна с начина, по който може да се постигне безсмъртие...
Ако не го представя на императора и не спечеля симпатиите му, кланът ми ще умре.
Затова дойдох тук с нея...
С нея...
Шао Мей! - Моля те, спри да ревеш!
Господарю.
Има още време преди изгрева.
По това време не трябва да има много военни.
Ще ми помогнеш ли да я потърсим?
Толкова си добър.
Неговият народ умря по време на гражданската война.
Затова може би е съпричастен към теб и слабия ти клан.
Какво има? Ще я търсиш или не?
Добре, идвам!
Изморих се от толкова много вървене...
Да, и все още няма никакви следи за изход.
Толкова съм гладен...
Ако успеем да се измъкнем оттук, ще ти дам да ядеш, колкото си поискаш.
Да ядеш, колкото си искаш. Да спиш, колкото си искаш и...
Линг?
Не мога повече... - Вече се предаваш?
Жалък си.
И ти ли искаш да умреш тук?! Я се стегни! Да вървим.
Мамка му, караш ме да те оставя! - Тогава върви...
Слабак!
Тръгвам!
Няма да умра тук.
Наистина тръгвам!
Знаеш, че не се шегувам!
Не каза ли, че ще тръгнеш напред?
Определено не искам да умра с теб.
Но има хора, които те чакат, нали?
Щом имаш сила да говориш, значи...
Само ако имахме нещо за ядене...
Знаеш ли, Линг?
Кожените изделия стават за ядене.
Това трябва да е достатъчно... Ето.
Нямаш атлетични крака, нали?
Според теб, глупако?!
Какво ядене само...
Извинявай за всичко това. - Какво искаш да кажеш?
Ако не беше се опитал да ме спасиш... - Забрави за това.
Това е нищо в сравнение с тренировките, през които трябваше да премина като дете.
Малко е гадно, че не знаем къде сме,
но след като имаме умове, може да търсим изхода.
Оптимист си, а?
Просто съм непреклонен пред смъртта.
Ал ще ме набие и ще ми се скара, дори ако си помисля да се предам.
Какво има? - Нещо се задава.
Това е...
Значи това сте вие. - Енви, както и предполагах!
Моля те да ни кажеш къде е изходът!
Жалък си, Едуард Елрик! - Млъквай! Хората биха направили всичко, за да живеят!
Жалък си!
За жалост тук няма изход.
Млъквай!
Ти си жалък!
Млъквай!
Защо направи това?
Заради теб, дори и аз бях погълнат тук.
Къде сме?
Наистина ли сме в стомаха на Глътони?
И сме, и не сме в неговия стомах.
Метален дре-
Исках да кажа, Метален алхимико, трябваше досега да си разбрал къде сме.
Сега като спомена това, когато бях погълнат от Глътони...
Усетих онова чувство...
Нали?
След като вече си преминал през нея.
Вратата на истината!
Но това не беше така.
Всичко беше бяло и там имаше врата...
Значи такава е истинската врата. - "Истинската" ли?
Глътони е резултат от неуспешния опит на татко да пресъздаде Вратата на истината.
Какво каза?
Това е лошо направена Врата на истината от татко.
Мисля, че може да наречем това място пукнатината между реалност и истина.
Пукнатина?!
Няма изход, нито пък начин, по който да се измъкнем оттук.
Всичко, което можем да направим е да почакаме края ни да настъпи.
Всичко, което можем да направим е да почакаме смъртта си.
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu
Не...
Няма да позволя това да се случи!
Не се ебавай с мен, Енви!
Няма изход?
Ще умрем тук?
Почакай.
Какво ще прави Ал, ако умра тук?
Обещах му...
Обещах му, че заедно ще си върнем телата.
Мамка му!
Кой по дяволите е този "татко", който се е опитал да пресъздаде вратата?!
Фюрер Брадли ли?!
Брадли?
Дори не си близо. Той е просто хомункулус.
Знаех си.
Лаборатория №5.
Използвате живота на хората. Философски камъни.
Хомункулус.
Ако фюрерът също е хомункулус, значи вие сте започнали войната в Ишбал...
Ишбал ли?!
Това беше най-забавната задача, която съм имал.
Преди всичко, знаеш ли как започна войната?
Ако си спомням добре, един офицер случайно уби едно ишбалско дете...
Точно така.
Аз бях този, който уби детето.
Йоки-сан ми разказа за случилото се в Ишбал.
Беше страхотно.
Гледах как войната избухва, само заради един куршум.
Човече, наистина беше страхотно!
Между другото...
Бях се дегизирал като обикновен офицер, който бе против военните действия в Ишбал.
Чуй и това!
Той дори не можа да им обясни и беше осъден на смърт от военните!
Хората са толкова лесни за манипулиране.
Значи си бил ти...
Този, който простреля едно невинно дете...
Този, който унищожи родния ни град... Този, който изгони ишбалците...
Този, който създаде Скар, отмъстителният убиец...
И заради който...
...родителите на Уинри бяха убити.
Копеле... !
Какво?
Дори и не помръдна...
Искате да се бием ли?
Ед, отстъпи!
Така или иначе всички ще умрем тук.
Ще ви покажа нещо интересно, като мой последен подарък.
Наблюдава ли внимателно краката му, докато се биехме в гората? - Не.
Това означава, че...
Може и да не му личи, но е доста тежък.
Истинската му форма сигурно е...
Мамка му...
Какво е това нещо?!
Как може това нещо да е хомункулус...
Изкуствен човек?!
Какво...
...да правя?
Де да знаех.
Какво да правя... Аз...
Татко ще ми се скара!
Татко? Имаш си баща?
Да.
Създателят на хомункулусите?
Да.
Какво става с нещата, които поглъщаш... Има ли някакъв трик?
Мисли... Мисли!
Решихме заедно да си върнем телата!
Не мога да се предам!
Глътони, заведи ме при баща си.
Добре.
Ти си човешка жертва, нали?
Д-Да, точно така. Аз съм човешка жертва!
Какво иска да каже с това, по дяволите?
Единствените потвърдени случаи са братята Елрик.
Ами доктор Марко?
Мисля, че преди време... - Кимбли също.
Той не би могъл да отвори вратата.
Е, тогава Мустанг-кун, другият кандидат за жертва?
Фюрерът иска да си поговори с него.
Защо ме оставихте жив?
За да разбереш ролята си.
От кога армията принадлежи на хомункулусите?
Още от създаването на първите реформи в тази страна.
Значи сте се усмихвали от радост, гледайки ни как се мъчим.
Ръцете ви трепериха по време на погребението на бригаден генерал Хюз...
Преструвал сте се?!
Всеки войник изпитва уважение към загиналите си колеги.
Всеки войник знае, че военната му униформа може да се превърне в погребална такава...
Дъщерята на бригаден генерал Хюз също беше доста досадна.
Лазеше ми по нервите.
Ако си спомням добре, Вие също имате дете.
Как може да говорите така?
Селим ли имаш на предвид?
Той е добро момче.
Как ли ще реагира, ако разбере, че баща му, мъжът от който се поучава, е хомункулус?
Опитваш се да ме изнудваш ли? Безсмислено е.
Той не е моята слабост.
Но ти си различен.
Тя ще бъде твоята слабост.
Лейтенант Хоукай!
Какво има?
По-рано днес дойдоха хора от бюрото.
Преместиха ме в Южния щаб.
Какво?!
И не само мен. Младши лейтенант Бреда бе преместен в Западния щаб,
а офицер Фалман в Северния щаб.
Вие сте лейтенант Хоукай, нали? - Да.
Аз съм Яковлев от Военното бюро.
Бюрото...
А аз съм Штолхи, асистент на фюрера.
Вземете това.
Заповед за преместване ли е? - Точно така.
Нека я прочета.
Това е...
Какви са тези нелепи персонални промени?! - Къде те изпращат?
"От утре, лейтенант Риза Хоукай се мести в Централния щаб... "
"...като асистент на фюрера."
Така стоят нещата, полковник Рой Мустанг.
Възхитително!
Глупости, изобщо не е възхитително.
Да, съгласен съм.
Линг!
Ед!
Можеш ли да направиш оръжие? - Нямаш проблеми.
Това е море от кръв. Има изобилие от желязо!
Имаш лош вкус.
Защо? Аз мисля, че е готино.
Можеш ли да го направиш? - Не знам...
Погледни го само.
На всичкото отгоре, при предишната атака ми счупи няколко ребра.
И при мен е така.
Но няма да стана жертва, преди да го победя!
Глътони, сигурен ли си, че това е правилният път?
Да.
Но пътят... по който вървим...
Баща ти е в Централата?!
Нека с все сили, нека с все сили
кажем, че не трябва да бъдем толкова упорити.
Драсканицата, която някой направи
на стената започва лека по лека да се размазва.
Никой не знае истинската им същност.
Въпреки че ние двамата печелим и губим
все се впускаме на все по-дълги и дълги пътешествия.
И въпреки че има дни в които самотата ни обладава и ни кара да ридаем...
Ние ще превърнем сълзите и болката си в щастие.
Нека пламъкът на свещта озари утрешния ден.
И ще стиснем малките си ръчички над пламъка на огъня, сътворявайки звезден прах,
който вечно ще сияе все така брилянтно.
Сбогуванията може и да са неизбежни,
но сезоните все продължават да си се сменят.
Дори и да се загубя някъде из необятната шир, аз ще продължа да вървя с теб.
Това е единственото нещо, което никога няма да се промени.
Душата в сенките пътеводител към бъдещето ли е?
Бий се, момче,
ако виждаш истината, и я откриеш в дълбините на тъмнината.
Следващият епизод на Металния алхимик:
Епизод 26: Отново заедно.
Епизод 26
Отново заедно
Няма да ти кажа сбогом, защото знам, че ще се срещнем отново.
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu